- I tidligere afsnit: - Tænker kongen ikke på mig?
- Er du sikker? - Nu ved jeg, hvorfor jeg fik gaven.
- Det er dejligt at være hjemme. - Ja.
Du er en god mand, Leontes. Du er stor nok til at tilgive.
- Hvad skulle jeg tilgive? - Arthur og Guinevere.
Det, der skete mellem dem på jeres bryllupsdag.
- Jeg kunne være mere åben. - Du kan øve med mig.
- Jeg har intet at skjule. - Skaf soldater.
Angrib vagten i Bardon-passet. Det lokker kongen til.
Jeg er kongens mor! Forstår du, hvad der sker, når det afsløres?
Godmorgen.
Er jeg blevet vanvittig? Er jeg blevet vanvittig?
Det er umuligt.
- Hvad er du? - Jeg er dig.
Du kan ikke være mig. Du kan ikke være mig!
Jeg er din sjæl, din beskidte, fordærvede sjæl.
Du ved, hvad du er, og hvad du har gjort.
Nej, nej!
Godt skudt! Vi får snart gjort en Camelot-kriger af dig.
- Godmorgen! - Hej, Albion. En god dreng.
Godmorgen.
Kom så. Værsgo.
Kom så.
Vis lidt pli. Dette er Bardon-passet.
I er under kong Arthurs beskyttelse. I kan lade hestene hvile...
Passet er nu lukket.
- Lad ham løbe. - Far!
- Far? Far! - Har du virkelig øvet dig?
Vagterne er blevet myrdet!
Ti angribere.
Tag hesten fra bagerste stald. Du ved, hvad du skal gøre.
Skynd dig. Gud bevare dig.
- Skal jeg fange ham? - Nej. Indtag jeres positioner.
- Drengen gør det, jeg ønsker. - Følg med os.
Lad os se, hvilken slags mænd, du har hvervet til mig.
Jeg er ikke skør, jeg er ikke skør...
Jeg er ikke skør. Kære Gud...
Jeg er ikke skør.
Hvor har du været?
- Merlin! - Hvad er der sket med dig?
- Hvad laver du herinde? - Hvad er der sket med dit ansigt?
Jeg så mig selv. Jeg stirrede på mig selv.
Hvad taler du om? Igraine...
- Hvor har du været? - På Pendragon.
Nonnen låste mig inde i et rum og holdt mig fanget.
Ingen kom og reddede mig!
Igraine, Igraine...
Du var her i går aftes.
Vi var sammen.
Nej. Nej, jeg dræbte en vagt.
Jeg stjal en hest, og da jeg kom tilbage, stod jeg i den store sal.
Jeg vidste, hvad jeg havde gjort.
Jeg burde have forudset det. Jeg burde have vidst.
- Du og jeg? - Det troede jeg.
Men jeg... jeg husker det ikke.
- Har jeg mistet forstanden? - Nej, det er Morgans værk.
Det var derfor, hun holdt dig fanget. Hun har været her i din skikkelse.
Jeg ved, du har haft det svært -
- men vi må finde ud af, hvad hun mere har gjort.
Luk op! Det er Morgan.
Igraine er flygtet. Hun er på vej tilbage til Camelot.
- Det ved jeg. Jeg så hende. - Så hun dig?
Hun så kun sig selv.
Alle vil tro, at hun er blevet gal.
Galskab rammer jo ofte de svage.
Er der noget galt?
Er der sket noget mellem dig og kongen?
Vær ikke dum.
Sværg på det.
Sværg ved Guds hellige ord, at intet skete.
Selvfølgelig skete intet.
Sværg så.
Som du vil.
Jeg sværger -
- at jeg aldrig...
At ingenting...
Det var ingenting!
Hvad var ingenting? Fortæl.
- Fortæl det, Guinevere. - Det var før, vi blev gift.
Det skete én gang. Du skulle ikke vide det.
Se ikke på mig, jeg kan ikke holde det ud!
Hvornår?
Før jeg blev din kone.
Men nu er vi gift, og jeg er dig tro.
Hvis du føler noget for mig, så fortæl mig det.
På vores bryllupsdag.
Undskyld. Jeg gjorde noget frygteligt, men jeg er din hustru.
Du er ikke min hustru. Du er kongens hore.
Slå igen! Slå igen!
Slå igen!
- Af vejen, Merlin. - Leontes! Hvad er der sket?
- Det angår kun kongen. - Kongens ærinder angår også mig.
Fortæl.
Lady Igraine fortalte sandheden.
Arthur tog min kone. Han har haft min hustru.
Nej, det kan jeg ikke tro.
Hun tilstod! Kongen skal stilles til ansvar.
Hvis det er sandt, har Arthur gjort noget utilgiveligt.
Men hvad vil du gøre? Slå ham? Skære hans hals over?
Leontes. Du kan bære dette, det ved jeg.
Hvorfor skulle jeg gøre det?
Gå tilbage til Guinevere. Lad hende sone.
Jeg tager mig af kongen.
- Hvordan gik det? - Det virkede. Camelot er smittet.
- Nu skal pesten sprede sig. - Passet er snart vores.
- Der skal ske mere. - Det er begyndt. Mændene er her.
- Lady Morgan vil gerne træffe jer. - Det er gensidigt.
Kongen har ikke gjort noget for mig. Jeg må sætte min lid til Dem.
- Jeg vil have vores land tilbage. - Skal vi slå til mod Camelot?
Det ville være forræderi.
Vi vil bare afsløre sandheden. At Arthur beskytter folket, er løgn.
Bardon-passet bliver angrebet nu.
Flere angreb på Pendragons udposter, i nord, syd og øst -
- ville få folk til at forstå, hvor skrøbeligt forsvaret er.
Jeg vil gøre alt, så længe jeg bliver betalt.
En lejesoldat kan alle købe. Hvis det gøres rigtigt -
- er det kun mig, der kan tilbyde beskyttelse.
Kronen bliver min, og så behøver jeg riddere og en marskal.
Mænd, hvis loyalitet vejer tungere end deres punge.
Mænd, der har sværget mig troskab -
- med sind, krop og sjæl.
Jeg sværger min troskab.
Hvad sker der?
Leontes ved det. Om os. Om bryllupsdagen. Han ved alt.
- Hvordan er det muligt? - Han vidste det allerede.
- Har du sagt noget? - Jeg har intet sagt!
Hvordan kunne han vide det?
Hvor er han?
- Du gør det bare værre. - Jeg må forsøge at forklare.
- Hvad kan du sige? - At det ikke var din skyld.
- At jeg overtalte dig. - Det passer ikke.
Jeg kan ikke undgå ham. Han er min ven, min ridder.
Hvorfor gjorde vi det?
Leontes er et godt menneske. Alt skal nok ordne sig.
Det gør det ikke.
- Hvad laver hun? - Hun øver sin selvkontrol.
Hvad nytter det? Vi kidnappede kongens mor.
Din frygt er ubrugelig for Morgan. Giv hende tillid eller ingenting.
- Vi bliver stillet til ansvar. - Ja, og så må vi være stærke.
Kongens mor er blevet gal. Merlin må klare sig selv nu.
Forstået?
Bed kongen om at opsøge mig.
Ingen må tale med ham. Er det forstået?
Jeg anede ikke, at det skulle nå så vidt.
Men det gjorde Morgan. Jeg behøver din hjælp.
Folk her stoler på dig.
- De søger vejledning hos dig. - Hvad kan jeg gøre?
Mændene må aldrig vide det. De ville føle sig forrådt.
Sørg for, at Guinevere forholder sig rolig og tavs.
- Hvad med Morgan? - Hende klarer jeg.
Jeg må finde Arthur først.
Jeg har arbejdet hårdt, og så kommer folk i vejen.
Hvor er kongen? Vi skal have hans hjælp.
Han har ikke tid nu. Vent på din tur, som alle andre.
Camelot vrider sig i dødskamp.
Når løgnene afsløres, falder det hele sammen.
Folk vil føle frygt og panik.
Og så er jeg der og samler dem op.
De får brug for mig.
Mændene siger, de er overlegne -
- men det er dem, der er slaver for deres følelser.
Kvinder udholder mere end mænd.
Derfor behøver folket en stærk dronning.
- Hent den gyldne kjole. - Venter du formelt besøg?
Inviter vores venner. Jeg har brug for et publikum.
Jeg ved, at jeg har såret dig.
Jeg skammer mig sådan.
Hold om mig.
Elsk med mig.
Var det sådan, du kyssede ham?
Hvordan ved jeg, at det kun var én gang? Skete det på rejsen?
- Nej. Jeg sværger på min ære. - Du gav din ære til Arthur.
Jeg ved, at jeg begik en fejl.
Jeg beder dig om at tilgive mig.
- Jeg vil, men jeg ved ikke hvordan. - Jeg fortjener dig ikke.
Hvorfor spurgte du i morges?
Det var noget, som Igraine sagde.
Igraine? Hvad sagde hun?
Hvis jeg ikke havde spurgt, ville du så have fortalt det?
Jeg ville hellere lyve -
- og leve med skyldfølelsen -
- end nogensinde at såre dig.
Og jeg ville hellere have, at du ikke løj for mig.
- Du burde have fortalt det. - Jeg svor aldrig at forråde nogen.
- Benægter du ikke engang? - Nej, det er sandt.
- Fortæl det aldrig til nogen. - Jeg har såret folk, jeg holder af!
De er ubetydelige! Du har forpligtelser over for riget.
Hvad synes du, jeg skal gøre?
Dæk over det her, ellers kan du miste alt.
- Jeg må tale med kongen! - Hvem er du?
Kom nu. Min familie holdes fangen i Bardon-passet.
- Hvad hedder du? - Albion, Deres Majestæt.
Far siger, at Bardon-passet er blevet angrebet.
Bardon-passet må forsvares.
Kald mændene sammen.
Bardon-passet er vores største handelsvej.
Uden den bliver vi hurtigt svage. Så er hele riget truet.
Vi beskytter familie og territorium, intet andet accepteres.
Hvor er Leontes?
- Dine mænd har brug for dig. - Jeg vender tilbage til min landsby.
Dette er dit hjem. Vi er din familie.
Fuldend din pligt over for kongen. Ellers er din ære intet værd.
Tal med kongen om ære. Han kneppede min vordende brud.
Han vil blive stillet til ansvar.
Men nu er der krise, og du har forpligtelser over for dine mænd.
Bagefter er jeg færdig med Camelot.
Det er din og din hustrus beslutning.
- Lad mændene være! - Hvorfor skulle jeg lytte til dig?
- Du ignorerede min advarsel. - Og så fortalte du Leontes det?
- Nej, jeg sagde ikke noget. - Kun du vidste det.
Jeg beder dig. Her sker ting, der er meget værre end det, du har gjort.
Jeg forklarer alt til sin tid.
Leontes glemte sin bønnebog. Han kæmper ikke uden den.
Tror du virkelig, han vil tale med dig nu?
Det skete én gang. Kun én gang.
Tag det roligt, Leontes. Vi venter kun på dig.
Gawain, tag aldrig blikket fra kongen.
Prøver Leontes at ramme Arthur, træder du imellem.
Stil ingen spørgsmål, ikke nu.
Hvis nogen prøver at skade kongen, gør du det, du skal gøre.
Smil nu, som om jeg spøgte.
Af sted!
Sejr! For Camelot!
- Handelsruterne er farlige nu. - Kongens fane betyder ingenting.
Rolig, mine herrer. Vi må tro på min bror.
- Tro erstatter ikke tillid. - Vær ikke illoyale over for Arthur!
Det er ikke hans skyld, at der er skurke ved hans hof.
Hvilke skurke?
Hans troldmand siges at have stor indflydelse.
- Han forhaster sig af og til. - Går han imod kongens ord?
- Nogle mener, at han er gal. - Efter magt?
Uanset hvor gal han er, holder vores konge ham i skak.
- Hvor skal du hen? - Jeg vil se, når hun får sin straf.
- Hun skulle ikke komme nær mig. - Du tillod det.
Du lod mig komme nær, og det glæder mig.
Jeg er bare ked af, at jeg ikke var der.
Det er jeg også.
Vi rider til Pendragon og henter hende.
Hun skal stilles til ansvar for sit forræderi.
Morgan må underkaste sig Camelots autoritet.
- Der er de. - De er mange flere end os.
Arthur. Vi er for sårbare, hvis vi angriber forfra.
- Du sagde, at der var en anden vej. - Vi må efterlade hestene her.
- Det er deroppe. - Klatr forbi mig. Leontes...
- Klatr forbi mig. - Klar, Leontes? Op!
- Vi hjælper dig. - Det er os, Griffith.
- Du hentede dem! - Giv mig en hånd.
Op med dig, gamle!
- Er det ham? - Jeg er Arthur.
Albion, du klarede det.
De kom i morges. Tak, fordi I kom.
Du må være Lucan. Det vigtigste først. Vores fane.
Kom.
De kom. Som Morgan sagde.
Hun sagde, at hendes bror holder af håbløse tilfælde.
Der er han.
- Vi er fire gange så mange. - Morgan siger, de er dygtige.
- Så holder vi dem låst inde. - Perfekt. En konge til slagtning.
Det er min vej til Morgan.
Når jeg overrækker kongens sværd, knæler hun i taknemlighed.
Vi har ventet på et angreb.
De er flere, men vi har tårnet. Bueskytterne kan gøre nytte dér.
- Så længe vi har pile. - Det er ovre inden da.
Jeg rekognoscerer området.
- Hvem er alle disse mennesker? - Hele riget bliver angrebet.
De forsvarsløse søger ly her.
- Hvor er hun? - Lady Morgan er optaget.
- Hun er optaget. - Ikke for mig.
Morgan, hvor er du?
Gemmer du dig i mørket, som den giftslange du er?
Rolig, troldmand. Hvorfor er du kommet?
Hekseri, kidnapning, forræderi.
- Hvordan møder du anklagerne? - Jeg ved ikke, hvad du taler om.
Har du ikke brugt magi for at antage en andens skikkelse?
- At du vover at anklage mig. - Du holdt Igraine fangen.
Du lod hende mishandle og viste dig på Camelot i skikkelse af hende.
Det er løgn! Morgan er den eneste, vi kan stole på.
- Er det tåbernes kor? - De er loyale undersåtter.
Hun bandt mig, holdt mig fanget, pinte mig!
- Staklen er sindsforvirret. - Jeg husker værelset.
Der var mærker på gulvet, heksemærker.
Sådan et værelse er her ikke.
Her er det.
Det var herinde. Det sværger jeg på.
Dette er en fredens og bønnens plads.
Der er mærker herunder.
Vi har intet at skjule.
Der var en vagt, som hed Donald.
Han var herinde hos mig.
Og hvad skete der med ham?
Du må have syndet svært, mit barn.
Har du intet at tilstå?
Hun prøver at få dem til at tro, at vi er gale.
- Men jeg ved, hvad der skete. - Er hun tit sådan?
Lille Redwald var helt uskyldig, men han døde på grund af dette.
- Hvorfor fortæller du mig det? - Jeg ved, at du er delagtig.
Du kommer til at stå til ansvar over for kongen.
Det glæder jeg mig til.
Kom nu. Træk!
Ja, dér.
Leontes. Du må ikke bebrejde hende. Det var min skyld.
Jeg anholder dig. Du står anklaget for forræderi ved hoffet.
- I kan ikke anholde Morgan. - Det kan jeg i kongens navn.
- Det er absurd. - Jeg bruger min styrke.
Alle disse mennesker skulle beskyttes af Camelots styrke.
Hvor er den nu?
De bliver angrebet, og I vender jer mod mig? Hvor er Arthur?
- Uden for din rækkevidde. - Riget bløder.
Du stormer ind her med dine skøre beskyldninger.
Vi tillader det ikke. Vagter! Pågrib dem!
Jeg har folket med mig, troldmand.
Bind deres hænder.
Forstår I ikke? Folket har mistet troen på kongen.
- De bliver angrebet. - Så de kommer til dig og Morgan.
- Vi hjælper de trængende. - I er helgener.
I kronede jeres konge med støtte fra folket.
Nu har han mistet støtten. Hvor står I selv?
Glimrende, I giver igen med samme mønt.
Hvem er du? Hvorfor er det vigtigt for dig?
Jeg er Morgan til hjælp og støtte.
Dukke eller dukkefører?
- Det kan jeg ikke se. - Man spørger det samme om dig.
Hvordan gavner det dig at gå Morgans ærinder?
- At tjene er gavn i sig selv. - Jeg begynder at synes om dig.
Du får allierede samtidig med, at du sår uroens frø i Camelot.
Vrangforestillingen smitter.
- Skal de holde os som gidsler? - Ja.
En mægtig troldmand, der holdes tilbage af et reb.
Hvis det er folkets vilje, så lad det ske.
Men du må være sikker, lille nonne, for jeg kan vente.
Min tålmodighed er uendelig.
Måske er snakken om din magi kun snak, når alt kommer til alt.
Camelot er ikke bygget på magi, men på mennesker. På deres tro.
Jeg tror, de gennemskuer dine rænker.
- Er alt i orden? - Jeg har det fint.
- Hvad er der? - Ikke nu, Kay.
- Det er mellem mig og kongen. - Rytter på vej!
Rytter på vej!
- Hvad foregår her? - Sigt på rytteren!
- Læg an! - Det er Guinevere.
Nej!
Guinevere!
Arthur!
Sigt på kongen!
Når jeg siger til, løber du alt, hvad du kan.
Nu! Løb!
Løb! Tag hende!
- Hvad har du gjort? - Hvad mener du?
- Slip kongen! - Jeg kender dig! Hvad skete der?
- Leontes? - Fortæl dem det!
Jeg har svigtet Leontes på den værst tænkelige måde.
Han var sammen med hende på min bryllupsdag. Så viede han os.
- Kay... - Tal ikke til mig.
- Alle kvinder er vist lovligt bytte. - Sådan var det ikke.
- Sig intet. - Jeg elsker hende.
Naturligvis. Som du elskede alle de andre?
Hun valgte en anden. Jeg godtager det.
Du ødelagde Leontes' ægteskab. Skal vi ignorere det?
Sådan har det altid været.
- Det er ikke det samme. - Jo, for du ændrer dig aldrig!
Du er ikke en værdig konge, Ikke en værdig bror.
Godt, at vi ikke deler blod.
Du kommer tilbage igen og rejser i vanære.
Og du, Merlin, burde være blevet i sengen, hvor jeg efterlod dig.
De ville arrestere mig og føre mig til Camelot.
Jeg skal ride til Camelot. Jeg vil afsløre troldmanden -
- og hjælpe min konge med at genoprette ro og orden.
Må alle, der søger et fristed, finde det hos mig.
Leontes?
For hvis skyld er du kommet?
Din. Kun din.
Ignorer mig ikke. Det er ikke slut.
- Hvordan kan du være så sikker? - Jeg afgav et løfte for Gud.
Du rejste uden den.
- Behold den. - Den er jo din.
Du var også min.
- Af vejen! - Hvem er det?
Benyt lejligheden til at tale. Angrebene har ønsket effekt.
- Hvem er det? - Grænserne er blevet angrebet.
Det er familier fra grænseområdet. De er på vej til Camelot.
Mit navn er Morgan Pendragon.
Jeg fører to konspiratorer til Camelot til kongen.
Hvis I følger med mig, kan jeg love jer beskyttelse.
Vi følger med!
Tag med Morgan. I har intet at frygte nu.
I er trygge i Camelot. Følg med os.
Folk begynder at tro på Morgan i stedet for Arthur.
Vi må gøre noget. Du må gøre noget.
Det er det, hun vil.
Den mindste antydning af magi nu, ville vende dem mod os permanent.
Måske skal vi løbe den risiko for at stoppe hende.
De vil aldrig slutte sig til os. Vi er ikke løsningen.
- Hvad er så? - Arthur.
Vi hjalp med at tænde hans flamme. Nu må han sejre på egen hånd.
Hvad der end sker, må vi være stærke og tavse.
Vi må tro på din søn. Lov mig det.
Er det virkelig den bedste måde?
Nu vil Arthur se sin søsters sande jeg.
Det bliver enden på hans loyalitet over for hende.
- Skynd dig. - Se.
- Arthur. - Vent.
- Jeg vil tale med kongen. - Tal.
- I får én chance for at kapitulere. - Du kunne have sparet gåturen.
I har dræbt mine vagter. I truer mit land!
- Så skal I dø i dag. - Gå ad helvede til!
Forbered jer på angrebet.
Skynd jer! I hørte ham.
Til angreb!
Hjælp hende ud herfra, Ulfius!
Kay!
Ind med dig, Albion!
Mor!
Arthur!
Vi må trække os! Vi har mistet for mange!
- Du skulle jo finde de bedste! - Det gjorde jeg!
De er for snedige og trænede!
Vi hjælper dig, mor.
Ulfius!
- Skynd dig! - Hjælp mig!
Retræte!
Kay!
- De trækker sig tilbage! - Ulfius er død.
Tag Kay og familien med herfra.
Gå samme vej, som vi kom. Jeg afleder dem.
Jeg kommer efter. Nogen må aflede dem.
- Ikke dig. - De sårede må føres i sikkerhed.
Passet er vigtigt, men I har gjort alt. Kom med os.
- Jeg bliver her. Gå du bare. - Nej. Der er intet at diskutere.
Alle skal ud herfra. Nu! Hjælp mig med Kay.
Vi lader dem tro, at alle er her. Så når I at flygte.
Skynd jer! Tiden er knap.
- Jeg har ordre til at beskytte dig. - Det behøves ikke.
En tåbelig gestus gør ikke alt det andet godt.
Før de sårede til ruinen, vi passerede på vej ind.
Jeg følger jer. Jeg når nok dertil før jer.
Vi ses på den anden side.
Pas på. Jeg har hende.
Forsigtig, min dreng. Vær tapper.
Kujoner!
Kan I ikke bedre end det? Landet tilhører jeres konge!
Og vi vil forsvare det til døden!
De håner os, Wallace.
- Kan du lide at blive hånet? - Jeg har sendt bud efter folk.
De er for gode. Vi må være flere.
Jeg lovede Morgan, at jeg skulle tage Arthurs sværd fra hans lig.
Kong Arthur dør for vores hånd. Her, i aften.
Til døden.
Tekster: Simon Nielsen www.sdimedia.com